- Megnyerted bizalmamat, öcsém. Fontos levelet kell a kormányzóhoz, Kossuth Lajoshoz küldenem. Nem merem senkire se bízni a levelet. Félek, hogy elárulnak, vagy elfogják útközben a levelet. De rád, rád merem bízni. Tegnap megtetszettél nekem. Itt van a levél. Csak Pestig kell vele menned. Ott már várni fog a megbízott emberem, aki átveszi a levelet.

A tábornak ezután részletesen megmagyarázta Palinak, hogy merre menjen, mit csináljon. Átadta neki a levelet. Kis összegöngyölített levél volt, könnyen el lehetett rejteni.

- Vigyázz rá, mint az életedre, - figyelmeztette a tábornok Palit. - És most indulj.

Pali ekkor engedelmet kért a tábornoktól és elmondta találkozását a köpönyeges emberrel.

A tábornok összeráncolt homlokkal hallgatta. Lassan sötétpirosra festette arcát a harag. Olyant csapott az asztalon álló csengetyűre, hogy csak úgy zengett.

A szomszéd szobából ijedten ugrott be egy tiszt.

- Kémek vannak a várban! - kiáltotta a tábornok. - Kémekkel vagyok körülvéve én is. Legtitkosabb terveimet megtudják előre.

Pali még egyszer elmondta, hogy milyen volt a köpönyeges ember.

- Ez senki más nem lehet, mint Bisztrai! - mormogta a tiszt. - Csak Bisztrai olyan vakmerő, hogy itt sétáljon a piacon, mikor ki van adva ellene az elfogatási parancs.

- Hát mért nem fogták el? - pattogott Klapka tábornak.

A tiszt nyomban elsietett. A tábornok pedig figyelmeztette Palit:

- Attól az embertől óvakodjál, fiam. Az ellenség kéme az az ember.